Știu că e cam înghesuit aici, cei din Fairfield ne ajută săptămâna asta,
dar ne ajută la contabilitatea de final de an.
Pe masă sunt statele de plată și rapoartele de cheltuieli.
Dacă aveți nevoie de ceva, să mă anunțați.
Ce a fost asta?
Când pornește aerul, face gălăgie.
M-a speriat de moarte.
Am zis: „Ce naiba?” Am crezut că e un tunet.
Parcă a intrat un camion în clădire.
Am crezut că e un vulcan care erupe.
Ce naiba?
- Ai crezut că e un vulcan? - Da.
Un vulcan? În Southfield?
Aș vrea să am imaginația lui.
Gata, să trecem la treabă.
E grozav.
Am crezut că e un cuțitaș.
- Poftim? - Am crezut că e un cuțit.
Ca un mic pumnal.
Chiar am crezut.
Am crezut că ăsta e un proxenet.
Markerul?
Credeam că e un proxenet care se plimbă.
Ce naiba?
- Ăsta e ars? - Nu te mai juca!
Credeam că e un sac mortuar.
Randall, de ce ar aduce un sac mortuar ca să-l arate...
- De ce ar intra camionul în clădire? - Așa părea.
Am crezut că e sac mortuar!
Credeai că plimbă un sac mortuar cu un cadavru,
din birou în birou, pentru a-l arăta?
Nu știam că-l duce prin birouri.
Tu nu știi ce văd eu. Văd lumea teribilă și în moduri nebănuite.
Mă uit la ăsta
și nu văd ceea ce este. Este ca un nenorocit de...
- Ai rămas fără cuvinte. - Ba nu!
- Nu pot zice. E jignitor! - Zi.
- Lasă-l în pace. - Nu, ce e?
Toată lumea e de acord. Dacă vezi, spune-ne ce vezi.
- E o sculă nenorocită. - Ce se întâmplă?
Amanda i-a spus lui Randall că e creativ.
Dumnezeule.
Putem vorbi?
Nu-i spune că ceea ce zice el e interesant.
Sau bun.
În caz contrar, va spune că diverse obiecte
nu sunt ce par a fi.
- Bine. Am înțeles. Îmi cer scuze. - Amanda.
Nu spune că Randall e interesant.
CRED CĂ AR TREBUI SĂ PLECI, CU TIM ROBINSON
Perfect! Sigur că n-ați făcut modeling?
Să facem una cu mireasa. Să vină mireasa.
- Bine. - Cât mai mulți.
Toată lumea vrea o poză cu mireasa, vedeta serii.
- Hai, tată. Vino și tu. - Nu, distrați-vă voi.
Haide, vino. N-o poți refuza.
Bine.
Vă veți uita aici.
Eu voi număra, voi vă uitați aici și zâmbiți larg.
Perfect. În ce m-am băgat?
- Tată, va fi perfect. - Apreciez că spui asta.
Zâmbiți larg în trei, doi, unu.
Perfect!
Sunteți modele adevărate.
- Da, sigur. - Să facem una prostească.
Luați un obiect.
Faceți ceva prostesc.
Bine, luați un obiect.
Bine, să-i dăm drumul.
Nu uitați, zâmbiți la trei, doi, unu.
La naiba, nu e destul timp!
Trei secunde să te gândești la o prostie? E o nebunie! Nu e destul timp!
Dumnezeule, tată.
Am înlemnit, bine?
M-am înecat cu o pană mov.
Ce naiba să fac cu o pană mov?
Ai putea fi o fetișcană.
Ce?
O dansatoare din anul 1920.
Futu-i! Puteam fi Barney.
- Cum? - Aș fi putut fi părul lui Barney.
„Uite, sunt Barney, sunt părul lui Barney.”
- Barney nu are păr. - Vrei să taci?
E ca o pâslă. Pâsla este păr. Fire de păr minuscul.
Până și gura lui are păr.
E pâslă. Pâsla e formată din fire.
Nu trebuia să mă prostesc.
- Am prea multe de făcut. - Despre ce vorbești?
El are păr. Dă-mi ochelarii. Mai încercăm o dată.
Unde pleci?
Să mă relaxez. Eu am făcut poză cu vedeta serii.
- Îmi place cum a ieșit. - Asta pentru că n-ai griji.
Ba da! O grămadă! Am 15 investitori pentru Pelling Ball.
Ce naiba e Pelling Ball?
E un joc.
- Nu pare haios. - OK.
M-am întâlnit cu Bart Lee pentru că jocul nu e haios!
- Cine e? - Ai auzit de John Richter?
- Nu. - Nu te pricepi la jocuri.
Să știi despre jocuri nu e mișto.
Încetează cu asta!
Încetează chiar acum!
Oprește-te!
- Încetează! - Nu mai face așa!
- Nu mai dansa! - Da!
Nu-i așa?
Ce bine că stai aproape.
Da. M-am bucurat că au ales Cleveland pentru convenție.
Nu trebuie să călătoresc. Pot merge pe jos.
E o șansă de a da o petrecere acasă.
E prima sâmbătă când nu mă trezesc la șase să duc copiii la fotbal.
Devin din ce în ce mai buni la fotbal. Adică...
Din nou, vorbesc despre copii.
- Da. - Faceți-mi o favoare.
Data viitoare, opriți-mă.
- Știu. - Mersi.
- Sigur. - De acord.
Bine.
A fost cineva la...
Te descurci.
- Bine. - Știți ce vreau?
Nicio grijă.
Nu vei mai vorbi deloc despre copiii tăi.
Să mergem împreună.
- Aș vrea s-o citesc. - Și eu.
- Coasta de Vest are zăpadă mai bună. - Sunt prea bătrân.
Mă tem să nu-mi rup ligamentele.
Dar copiii mei iubesc zăpada.
Fata mea își pune costumul și zboară pe pârtie.
Hei, lume! Ia uitați! Călăresc câinele!
Chiar vrei să faci asta mereu, nu-i așa?
Vorbești de copii.
Te-am oprit pretinzând că încălecam acel câine frumos.
E în regulă.
Să nu te mai pui cu mine!
E din Tower of Money.
Hei, lasă câinele.
Haide, lasă câinele.
Lasă-l.
- Du-te afară. - Iubesc Miami.
- Cultura cluburilor de noapte. - Da. Am fost în primăvară.
Ai fost singur?
- Am fost cu copiii. - La naiba!
Hei, lume!
- Ce faci? - Nu vorbeam despre ei.
Ba da. Nu sunt nebun.
- Nu trebuie să faci asta. - Îmi respect promisiunea.
În regulă, terminați. Gata.
E o prostie.
Cine naiba e tipul ăsta?
O urmăresc pe soția ta pe Instagram.
Copiii tăi sunt atât de drăguți. Cum o cheamă pe fiica ta?
- Nu pot spune. - Începe cu litera V?
- Las-o baltă. - Poftim?
- Da, numele ei e Vega. - Nenorocitule!
Ia uitați, câinele mi-o suge.
Ia uitați, câinele mi-o suge mie.
Ce naiba, omule?
Mă prostesc ca să te opresc să vorbești despre copiii tăi.
Din cauza ta am devenit popular!
- Poftim? - Acum toți mă iubesc prea mult.
Vreau și eu.
Băieții tot vin la mine și îmi spun: „Ce vei face în continuare?”
N-ai ceva mai interesant de zis, în afară de copii?
Voi încerca.
Te rog, încearcă!
Acum sunt cel mai popular de aici!
Ziceam că o să fac un duș și primesc o reclamă la săpun.
Citeam știrile și îmi apăreau reclame la cutiile de prânz cu PAW Patrol.
Deci și tu ai copii.
- Eu... - Ce vei face în continuare?
Nu vreau să fie alt dans.
- Nu știu. - Haide să facem ceva.
Calmați-vă!
Să vorbim despre altceva.
Despre ce să vorbim?
Ce ai făcut mai nesăbuit vreodată?
Bine.
Așa că sunt blocat în poala acestui instructor.
Care arată ca Eddie Van Halen.
Mă uit la el și zic:
„Sunt un pic neliniștit.” El zice: „Ar trebui să fii.
Mergem prea repede.”
Băieți, lăsați câinele. Nu mai facem nimic cu el.
- Lăsați-l. - Să-l împingem.
- Nu! - Să împingem pereții?
- Despre ce tot vorbim? - Spune-ne ce să facem!
Să stăm în cap?
Nu știu. Să mă gândesc.
Grăbește-te!
- O copie ieftină a lui Kurosawa. - Minciuni.
- Îți demonstrez. - Tu prima.
- Ai 20 de secunde. - Deci e oficial.
Când vreau să câștig, lucrez oficial.
- Îmi iau ceva de băut. - Luăm de băut!
Eu îmi iau ceva de băut! Singur!
Ne luăm de băut, singuri!
Tu, acolo. Tu, acolo. Tu, dincolo.
Ești prea aproape de mine.
Îți spun, pe vremea mea, mă descurcam.
În cartierul meu, trebuia să lupți.
Îmi imaginez.
Voiam să spun că faci o treabă grozavă.
Mulțumesc, domnule.
Nu strică să te și distrezi.
- Ce crezi că vom face? - Nu știu.
Ce zici de asta?
E ceva ce putem face?
Lăsați-mă să mă gândesc. Mă gândesc.
Ieri a fost ziua mea. Am împlinit 43 de ani.
- La mulți ani. - Frate-meu, 41.
În zece zile e ziua mea.
- Ce scrii? - Scriu un mesaj.
- Nu mă atinge! - Nu pot să văd.
Plecați de lângă mine!
- Mă gândesc la ceva! - Hai să facem ceva.
- Nu dansez. - Salut.
Vreau să spun că m-am simțit foarte bine
că n-am vorbit despre copiii.
Mă bucur că te-am ajutat.
M-am apropiat mai mult de oameni.
Obișnuiam să vorbesc mereu despre copiii mei.
Numai despre asta vorbeam.
Toată viața vorbești despre fiul tău.
Apoi, într-o zi, se duce la zoo,
își bagă mâinile printre gratii
și o împușcă pe gorila Godzilla.
- Poftim? - Gorila Godzilla.
Gorila care mânca pălării de copii.
De ce a împușcat-o?
Era un mare fan, a vrut să-i fie stăpân.
De aia m-am simțit prost cu câinele.
Am făcut destul rău animalelor din lume prin nașterea fiului meu.
Da.
Mulțumesc.
Da.
Îmi pare rău pentru ce am făcut.
Îmi pare rău că ți-am spus că ești un cal și că mi-o sugi.
Ce zici de asta?
Subtitrarea: Cristina Mangalagiu